Proosit!
Nii et ikkagi oma riik?
Jah. Praegu on selleks ülisoodne aeg.
Ja kuidas kohalikud sellesse suhtuvad? - Vaimustunult.
Tulge!
See tuleb siia.
Balti Hertsogiriik!
Ajalooliselt on see põline Saksa ala.
Mina arvasin, et Vene. - Ei, Saksa!
Varsti lehvib siin uus lipp!
Milline valgekaartlase lõust!
Tule siia!
Tule aga tule!
See on juba kolmas linn, mille me võitluseta ära anname.
Ilma ühegi pauguta...
Tundub, et Eesti saatus on otsustatud!
Ja kui järele mõelda, siis paras meile!
Mis asja, kurat, te räägite!
Pool Eestit on ju veel meie käes!
Mida te plagate siis? Miks te ei võitle?
Kellega koos ma võitlen? - Oota nüüd.
Pöördusime liitlaste poole...
Mis kasu meist on, kui eestlased ise ei tule?
Ja need, kes tulevad, panevad jalad seinale
ja nõuavad uusi saapaid, et muidu nad ei võitle!
See on ainult ettekääne.
Muidugi, aga koju tagasi jooksevad nad ikka,
naise selja taha peitu. Nagu nüüd Tartus.
Meie, soomlased,
vähemasti valisime kes valgete, kes punaste poole.
Või tuled koos minuga Viljandisse? Võitlema?
Tehke lahti! Või ma viskan granaadi.
Käed üles, visake relvad maha, kõik püsti!
Välja siit!
Kuuled, kas suitsu on? - Mida?
Kurt oled või? Kas suitsu on?
Ei ole.
Oled sa lätlane?
Jah.
No ma lähen siis. - Mine, mine.
Mehed, kas suitsu on?
Seltsimees, kas see ongi Peterburi?
Kas sakslased on kaugel?
Läti punased kütid tulid!
Valmistuda tuleks Eesti armee positsioonide pihta.
Vaata, kahurid toodi. Nüüd on eestlastega ühel pool.
Seis!
Lätlased tõmbavad eestlastele tule peale.
Seltsimees komandör, teid kutsutakse staapi!
Astu sisse, pane uks kinni, pane püss seina äärde.
Tal on abi vaja!
Jooksuga!
Mehed, neile järele!
Vabandust.
Ja sina oled see raudteejaama poiss? - Jah.
Väga hea.
Lähete Tartusse?
Näeme seal.
Jätkake!
Eesti sangarid!